Tidligere i Bates Motel...
Jeg flytter til Seattle.
- Hvornår? - Om nogle få dage?
Jeg kommer på vegne af banken.
Og jeg ville også sige farvel.
Narkopolitiet ringede jo til mig om dig.
Du skal måske sikre dig, de ikke behøver dig, -
- før du forsvinder ud af radaren.
Jeg forstår godt, nygifte vil være alene.
Hvis jeg kommer hjem nu, er jeg så i vejen for jeres hvedebrødsdage?
Jeg ved ikke, hvad du taler om, Norman.
Det er ikke, som du tror.
- Jeg gjorde det for sygeforsikringen. - Jeg tror dig ikke.
Alt, jeg nogensinde har gjort, har været for dig.
Så vis det.
Velkommen hjem, Norman.
Tak, mor.
Norman, sover du?
Her er iskoldt herinde, mor.
- Er der et vindue åbent? - Det ved jeg ikke.
Radiatoren er vist ikke tændt. Jeg tjekker lige.
Prøv at falde i søvn igen.
Nå?
Jeg håber, den genstarter. Ellers fryser vi ihjel.
Måske kunne vi tænde vores kæmpestore tv
- og se vejrudsigten. - Stop. Vi havde brug for det.
Hvorfor syntes du pludselig, vi havde brug for et nyt tv?
Måske var jeg ensom. Vi returnerer det ikke, så væn dig til det.
Du er blevet vild med spaghettiwesternfilm.
Dem købte jeg bare for sjov. Tag det roligt, Norman.
Jeg ved ikke... Den genstarter ikke.
Så den er ødelagt. Jeg ringer efter nogen i morgen.
Kan du ikke ringe nu? Det må være minus 30 udenfor.
Klokken er tre om natten. De er reparatører, ikke vejhjælp.
Gå i seng igen, Norman.
Jeg tænkte, jeg ville få varmen, hvis vi sov i samme seng.
Ja, det er fint, Norman. Selvfølgelig. Okay.
Hvad foregår der, mor?
Jeg er...
Vi blev vist bare vant til at være fra hinanden, -
- og derfor føles det lidt anderledes at være sammen.
- Er du glad for, jeg er tilbage? - Ja, selvfølgelig.
Jeg er rigtig, rigtig glad.
Det er jeg.
Okay.
Hej, skat.
Hejsa.
- Hej, jeg savner dig. - Ja. I lige måde.
Det er ikke for evigt.
Det ved jeg.
Hvordan går det med ham?
Han havde det vist fint i går. Han er så glad for at være hjemme igen.
Men jeg ved ikke.
Det er, som om... Det er akavet.
Der er meget, der har ændret sig siden sidst, og det kan han mærke.
Men han har det godt. Jeg tror, han har det meget bedre.
Godt. Det er godt at høre.
Ses vi senere?
Ja. Jeg kommer forbi senere, okay? Jeg glæder mig til at se dig.
I lige måde.
- Norma. - Ja?
Hvornår siger du det til ham?
Når det giver mening. Jeg lover, jeg snart gør det.
Det lover jeg.
Nej. Jeg forstår det godt.
Okay. Tak, fordi du forstår det. Jeg elsker dig.
Ja. Jeg elsker også dig.
- Mor, er du derinde? - Ja!
Norman, jeg kommer ned og laver morgenmad til dig om lidt, okay?
Jeg må smutte, okay? Farvel.
Ja. Farvel.
Reparatøren kan først komme i morgen, -
- så jeg må ud og købe et par varmeapparater, -
- så vi ikke dør.
- Du har fået nye gardiner. - Ja. Jeg har selv syet dem.
Er det derfor, der lå alt det stof på mit værelse?
- Ja. Jeg syede derinde. - Er mit værelse blevet syværelse?
Nej! Jeg syede bare derinde.
Det gør det ikke til et syværelse. Det er stadig dit værelse.
Jeg flytter det ind på Dylans værelse.
Tænk, at Dylan flytter.
Det er, som om så meget har ændret sig, mens jeg har været væk.
Sådan er livet jo, skat. Det er alt sammen positivt.
Jeg kunne nu godt lide de gamle gardiner.
Kom. Sæt dig. Lad os spise.
Velkommen hjem, Norman. Velkommen til dit iskolde hus.
Tak, mor.
Og tak for alt det, du har gjort -
- og gennemgået, og fundet dig i, for at skaffe mig den rette hjælp.
Jeg vil gøre alt for dig. Det ved du godt, ikke?
Blev sheriffen virkelig nødt til at bo her?
- Nogle gange. Ja. - Nogle gange?
Vi blev faktisk gode venner.
Og at han gjorde alt dét for at hjælpe...
Han er bare meget rar, og jeg synes, du skal takke ham.
Selvfølgelig. Nej, det er han virkelig, og det vil jeg.
Jeg er meget taknemmelig for alt, han har gjort for os.
Husk din medicin.
Selvfølgelig.
Nu er det ordnet.
Jeg har savnet dig.
Hej.
- Fly 218 til Indianapolis. - Tak.
Er der noget galt?
- Et øjeblik. Jeg er tilbage lige om lidt. - Okay.
Rebecca Hamilton?
- Ja? - Narkopolitiet.
Vil du venligst komme med os, fr. Hamilton?
Okay.
Vil du sige til sheriffen, at hans kones søn er her?
- Et øjeblik. - Tak.
- Din kones søn er her. - Ja. Send ham ind.
Hejsa, kom bare ind.
- Hvordan har du det? - Meget bedre, faktisk.
Ja. Pineview var... Det er et vidunderligt sted.
Det er dejligt. Det er jeg glad for at høre.
- Sæt dig bare ned. - Tak.
- Vil du have noget at drikke? - Nej.
Jeg ville bare takke dig for alt det, du har gjort for mig.
Og for min mor.
Jeg ved, det var en svær tid for hende, -
- og det betød nok meget for hende at have en ven her.
At du giftede dig med hende...
Det er storsindet. Vi er begge meget taknemmelige.
Ja, det er... Jeg var jo glad for at gøre det, Norman.
Jeg ville bare sige, at du ikke behøver gøre det mere.
Jeg behøver ikke gøre hvad mere?
Jeg ved, I giftede jer for forsikringen, og jeg vil ikke bebyrde dig med den.
Jeg er voksen, og jeg vil få mig min egen forsikring.
Okay, altså...
En forsikring er meget dyr, Norman.
Og motellet har jo ikke kørt så godt...
Der er andre steder at arbejde end på motellet, sherif.
Og andre ting, jeg kan lave end at lede det.
Så jeg finder mig et deltidsarbejde, mens jeg fortsætter på motellet.
Og så snart jeg får alt det på plads, -
- hvilket nok tager et par uger, så kan du og min mor blive skilt.
Norman, ting ændrer sig, og det er bare... En del af livet...
Der tager du fejl. Nogle ting kan aldrig ændre sig.
Ting, du ikke kender til, og aldrig kommer til at kende til.
Men jeg vil aldrig glemme, at du hjalp min mor -
- på et tidspunkt, hvor hun var forvirret og sårbar.
Du bør nok passe på, du ikke går for langt her, Norman.
Jeg siger til, når jeg har fået min egen forsikring, -
- og så kan vi ansøge om skilsmisse for jer, -
- så vi ikke afslører jeres svindelnummer.
Dylan!
- Hejsa. - Hej.
Hvad skal du med alle varmeapparaterne?
- Lad mig. - Centralvarmen virker ikke.
Manden kan først komme i morgen.
Huset må være iskoldt. Er I okay?
Ja. Vi klarer os.
Norman kom hjem i går, så jeg vil ikke flytte ham.
Det ved jeg. Du må ikke blive sur. Han ønskede det jo.
Jeg kunne ikke sige, han ikke kunne komme tilbage til sit eget hjem.
Han fortsætter med terapi tre gange om ugen, så det er jo meget.
Og han får medicin mod sine blackouts. Han har det vist meget bedre.
Okay. Ja, du må vel bare...
- Du må gøre, hvad du må gøre. - Ja, det må jeg.
Er Romero der stadig?
Nej. Han er flyttet.
Du har ikke fortalt Norman om ham endnu.
Det gør jeg. Men det er kun første dag.
Hvornår tager I til Seattle?
Vi starter køreturen i overmorgen.
Hold da op.
Hvad skal I i aften?
Det ville være rart, hvis I kom på besøg, -
- så Norman kunne se jer og føle, han har vores fulde støtte.
Og vi kunne gøre noget sjovt som familie.
Vi kunne hente træet, som vi har talt om.
Vil I ikke nok komme i aften?
Okay. Vi finder ud af det.
Fint. Det er fint. Kom ved fem-tiden.
- Det skal vi nok. - Okay.
- Goddag, Rebecca. - Hvad sker der?
- Jeg kommer for sent til flyet. - Ja, det gør du.
Det kan jeg ikke. Jeg skal til Indiana.
Min mor har det ikke så godt.
Vi har mistanke om, at du har hjulpet Bob Paris -
- med at hvidvaske penge gennem White Pine Bay Federated.
Hvorfor tror I det?
Vi har kigget regnskaberne grundigt igennem.
Vi er sikre på, vi kan bevise anklagerne.
Det passer godt med, at du opsagde dit arbejde og flytter til Indiana.
Jeg opsagde mit arbejde, fordi min mor er syg.
Jeg ville hjem. Jeg er træt af White Pine Bay.
Det er ikke et godt sted. Det har det ikke været for mig.
Nej, der er en grund til, det ikke er et godt sted.
Der er en af de høje herrer der, -
- som har kigget for meget den anden vej.
- Hvem? - En, du kender godt.
Sherif Alex Romero.
Det ville være trist, hvis du endte i fængsel, -
- og han slap for tiltale, ikke? Men det er dit valg.
Alt, der sker her, er fuldstændigt op til dig.
Hej. Jeg har savnet dig!
- Okay. - Hvad?
Vidste du, Norman besøgte mig her til formiddag?
Nej. Det må have været, mens jeg var væk.
Han nævnte det ikke. Hvad sagde han?
Han takkede mig for alt, hvad jeg har gjort for ham.
Det var pænt af ham at gøre.
Så sagde han, at vi kan blive skilt nu.
At han vil få et deltidsarbejde og sin egen forsikring.
- Hvad? - Ja.
- Han tror, jeg har manipuleret dig. - Manipuleret mig hvordan?
Tænk selv.
Tror du, han ved, vi går i seng med hinanden?
Jeg tror, du må fortælle ham sandheden, Norma, -
- at vi er sammen og elsker hinanden, -
- og at det ikke ændrer sig.
Okay, men det er bare for tidligt.
Hvis du venter, bliver det bare værre.
Hvad er det, du prøver at opnå?
Jeg ved, når tiden er inde.
Og jeg bryder mig ikke om, at I to tvinger mig til at tage en beslutning.
- "Tage en beslutning"? - Til at informere ham.
- Du ved, hvad jeg mener. - Nej, det gør jeg ikke.
Hvis det er et valg, må du beslutte dig for, hvad du vælger.
Arbejdet kalder. Lås døren, når du går.
- Jeg giver ikke slip på dig. - Så må du sige det til ham.
- Her er hundekoldt. - Ja.
Varmen virker vist ikke.
- Er du okay? - Ja.
Det er bare længe siden, jeg har været her. Så meget er forandret.
Jeg er nervøs for at se Norman. Bare det ikke bliver akavet.
Det er jo bare min familie. Hvorfor skulle det blive akavet?
Vil du have lidt tid til at hilse på?
Ja, det ville være rart. Tak.
Hejsa, Norman.
Emma.
Hold da op. Du ser fantastisk ud. Sid ned.
Kom.
Hvordan har du det?
Bedre for hver dag, der går.
Det hele har været så skørt.
Jeg fatter stadig ikke, jeg ånder med en andens lunger.
Det er bare... En underlig verden, ikke?
Det ved jeg alt om.
Er du okay?
Mig? Ja. Det er...
Det var hårdt at være på Pineview, men alt er vist bedre nu.
Det bliver bedre. Det er tilbage på sporet.
Det er jeg glad for, Norman. Jeg er virkelig stolt af dig.
Kan vi sige det højt, så det ikke er akavet længere?
Ja. Okay.
Jeg er bare glad på dine vegne, Emma.
Du og Dylan virker perfekte sammen.
Og jeg ved ikke, hvorfor det ikke er sket før.
Mener du det?
Ja.
Tak, Norman.
Jeg vil altid være taknemmelig for dit venskab, Emma.
For, at du var min første rigtige ven.
Vi vil altid være gode venner. Uanset hvad.
Det ved jeg.
Lungepatienten og den psykiatriske patient bliver selvfølgelig -
- sentimentale over sådan noget.
Jøsses.
Hejsa, Norman.
Dyl, se bare, vi er sammen, og nu skal vi hente træet.
Det er et julemirakel.
Så er jeg her igen, Norman!
Det er mor. Vi må af sted. Kom.
Vil du skrue lidt ned for musikken, tak?
Ja.
- Er der noget galt, mor? - Nej.
Du har ikke sagt ret meget, siden du kom hjem.
Jeg har det fint.
Se! Her er det. Se der.
Lad os så finde træet.
Hold op, hvor er hun gnaven.
Undskyld. Jeg havde glemt, hvordan hun kan få det.
Ignorer hende bare. Så får vi det sjovt, okay?
Ja, Norman. Vi har det fint. Alt er fantastisk. Ikke, Dylan?
Ja, fantastisk.
Der er så mange træer at vælge mellem, -
- og jeg kan lugte dem for første gang. Det er vidunderligt.
- Mor! - Åh gud. Norman!
Spring ikke ud fra træerne og snig dig ind på folk.
Jeg sprang ikke ud fra træerne. Du er bare nervøs.
- Hvad foregår der? - Det ved jeg ikke, Norman.
Jeg ved det ikke. Ved du hvorfor?
Fordi ingen fortæller mig noget.
Ting, som du gør. Ting, som påvirker mit liv.
Men hvorfor dog tale med mig om noget? Hvad er jeg måske? En dukke?
Og mændene bliver enige om, hvem der får kvinden og huset?
Jeg forstår. Han har fortalt dig det.
Ja, han fortalte mig det, fordi han respekterer mig.
Hvad pokker betyder dét? Det er noget pis. Det kan alle gøre.
Jeg bagatelliserede bare, hvad du sagde.
Måske er det ikke det rette sted at tale om det, mor.
Jeg prøvede at sige det til dig derhjemme, men Dylan og Emma var kommet.
Jeg er så vred på dig.
Og jeg vil ikke tale om det. Så hold op med at provokere mig!
Jeg fatter ikke, vi flytter i overmorgen.
Vi køber et træ til vores hus i Seattle.
- Det er så mærkeligt. - Ja.
Ja, det er.
Det føles anderledes at være sammen med min familie end før.
Som om jeg befinder mig udenfor og kigger ind på dem.
Før i tiden var der så meget, jeg gerne vil have fra dem, -
- ting, jeg aldrig ville få, og jeg indså det aldrig.
Det føles rædsomt at sige, men jeg tror, Norma og Norman er...
De er bare så ødelagte, og de kommer aldrig til at ændre sig.
De får mig til at få det skrækkeligt indeni igen og igen, og jeg er træt af det.
Jeg vil ikke leve sådan mere.
Det forstår jeg godt.
Norman, stop!
Fortæl mig nu, hvad der er galt.
Jeg ved, du er vred. Det kan jeg ikke bare ignorere -
- og tage et glas cider og en sukkerstang og synge julesange.
- Du ødelægger det hele. - Okay.
Jeg fatter ikke, du gik bagom ryggen på mig -
- og sagde til Alex, han og jeg skulle blive skilt.
Mor?
Du behøver ikke lyve for mig. Jeg ved, du har været i seng med ham.
At du gjorde det for at skaffe mig en forsikring.
Men sådan noget er skrækkeligt, og du bør ikke leve sådan.
Det bør ingen.
Men hvis jeg har lært noget på Pineview, -
- er det, at nogle gange må man lade andre hjælpe, -
- så éns byrder mindskes.
Men det var ikke det, der skete.
Han er en god mand.
Og jeg kan godt lide ham.
Kan du lide ham?
Ja.
Norman.
Det må du undskylde, skat.
Vi skulle ikke være taget herhen.
Du har stadig ikke vænnet dig til medicinen.
Skat. Kom. Lad os tage hjem.
Kom, skat.
Vi må desværre gå. Will skal ikke pakke det hele alene.
Det forstår jeg. Og her er hundekoldt. Jeg skulle ikke have inviteret jer.
Nej, vi ville se jer, før vi rejste.
Kan du få chokoladen af?
Jeg må få den renset, men den er stadig våd.
Tag den her.
- Bare giv mig den, når I tager til Seattle. - Jep. Tak.
- Kommer du snart og besøger os? - Det vil jeg meget gerne.
Skal vi gå op og sige farvel til Norman?
Nej. Han er oprørt. Forandring er svært for ham.
Kommer I forbi, før I tager af sted?
- Okay. Det kan vi godt. - Tak.
- Okay.
- Farvel. Godnat. - Godnat.
Det er for koldt at sove i huset. Lad os tage ned til motellet.
Det er fint.
Det er meget bedre her. Hvorfor tænkte vi ikke på det i går aftes?
Hvilket værelse vil du have, skat?
Norman.
Hvad?
Vil du snakke?
Nej.
Det er sikkert svært at acceptere.
Godnat, mor.
Vi bør nok se at få sovet. Far vil tidligt af sted.
Ja. Han snorker allerede. Jeg hørte ham ude fra køkkenet.
Du har været så sød til at sove på sofaen hver nat.
Altså, -
- jeg ville ikke gøre ham forskrækket med det samme.
Jeg tænkte, vi hellere måtte vente, til dine sår var helet.
Vi bør nok se at få sovet.
Dylan, vi kan jo være forsigtige.
Hvis du bliver skadet, så slår jeg dig ihjel.
Jeg skal nok passe på.
Jeg har sagt det til ham.
Hvordan har du det?
Det var hårdt.
ÅBENT - BATES MOTEL - KONTOR
Hvordan kan du altid på magisk vis gøre mig så rolig?
Der er noget, du skal vide.
Jeg er...
Jeg er faktisk magisk. Jeg er en enhjørning.
- Er du en enhjørning? - Hvad?
- Var det det, du sagde? - Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Du sagde...
Sagde du, du var en enhjørning?
- Jeg ved ikke, hvad du taler om. - Det gjorde du!
Tak, fordi du er, hvad det nu var, du sagde.
- Som du siger, du er. - Okay, det var så lidt.
Varm luft. Jeg kan mærke varm luft i huset.
- Du fik den til at virke. - Ja.
- Det gjorde jeg. - Fint.
Du skulle bare have et nyt kontrolpanel. Det var alt.
- Fantastisk. Tak. - Det var så lidt.
For resten, hvis du vil af med det gamle fyr, -
- så ring bare, så henter vi det.
- Mener du det? Tak. - Ja.
Det var godt, du ikke tændte for den her, -
- for der er en revne i fyrkassen, -
- og den kunne have gasset hele huset.
- Så det er godt. - Okay. Vi smider det ud.
Jeg er nygift. Min mand og jeg vil smide alt det her ud, så...
- Tillykke. Ja. - Tak.
Skriv venligst under her. Tak.
- Tak. - Hej, mor.
Det er min søn, Norman.
Steve har lige ordnet varmen for os.
Fantastisk. Mange tak. Du finder selv ud.
- Okay. - Tak.
- Tak.
Du og din mand vil åbenbart smide tingene ud af min kælder.
Vil du ikke have det?
Vil du ikke have et mere funktionelt værksted?
Ikke specielt.
Du leder bare efter en grund til at være vred på mig.
Nogle gange er det svært at blive ældre. Det er også svært for mig.
Men hvis du åbner dig for det, kan det blive godt, skat.
Vil du ikke nok prøve?
- Vil du ikke nok? - Okay.
Jeg har inviteret Alex over til middag.
Jeg håber ikke, jeg har lavet for meget mad.
Der skal jo være nok til to voksne mænd.
Nej, det ser fantastisk ud.
- Jeg er så nervøs. - Det skal nok gå fint, skat.
Det er godt at se dig.
Jeg er glad for, du spiser sammen med os.
Norman, kan du lægge servietterne på?
Selvfølgelig.
- Det er nogle fine gardiner, du har syet. - Synes du?
- Ja. - Tak.
Jeg elsker at sy. Jeg har ikke gjort det længe.
Du er også god til det.
Det er nemt. Man skubber bare.
Vil du række mig bønnerne, sherif?
Ja.
Hvad siger du til at kalde mig Alex, Norman?
Okay. Tak, Alex.
Jeg vil meget gerne høre alt om motellet, Norman.
Hvad du laver, og hvordan man gør, så jeg kan hjælpe, om nødvendigt.
Det er meget enkelt. Folk tjekker ind og så ud.
- Norman. - Helt ærligt, mor. Hvad er der ellers?
Jeg har allerede kigget på et par deltidsjobs, -
- som gør mig i stand til at betale for min egen forsikring.
- Det behøver du ikke. - Jo. Jeg er voksen.
Jeg behøver ikke være på min stedfars forsikring.
Det er faktisk fint.
Det er fint, du gerne vil være uafhængig, Norman.
- Det viser, du har viljestyrke. - Virkelig?
- Synes du, Alex? Det er dejligt. - Norman. Vær ikke fræk.
Det her er ikke let for nogen af os. Vi anstrenger os alle.
Vi? "Vi", som...
Er det sådan, det bliver fra nu af?
Ja. Vi er gift.
Jeg ved godt, det virker underligt.
Jeg ved, det kun har været jer to hele dit liv, -
- men du vænner dig til det.
Det tager tid, men du vænner dig til det.
Okay. Alex?
Der er noget, du vist ikke helt forstår.
Intet vil ændre sig.
Du kan være gift med hende. Du kan gå i seng med hende.
Men du kommer aldrig imellem os.
Det prøver jeg heller ikke på.
Norman, der er plads til flere end én person i et menneskehjerte.
Det mindsker ikke den kærlighed, som allerede er der.
Virkelig?
Lad os sige, vi er på et skib på havet. Skibet er ved at synke.
Og der er kun én lille båd og plads og forsyninger til to.
Hvem tager du med dig i den båd?
Måske sætter vi to os i den og efterlader hende på skibet.
Nej, Alex, spøg ikke. Det er upassende.
For det er latterligt.
Vi er ikke på et synkende skib.
Vi er i et stort, smukt, varmt hus, og vi har det alle fint.
Du er sådan en hykler, mor.
Hele mit liv har du holdt mig så tæt på dig, -
- at jeg ikke kunne ånde uden dig.
Du var imod, at jeg fik en kæreste eller havde det sjovt.
Jeg ofrede alt. Alt for dig, mor.
Og jeg gjorde det gladeligt, -
- fordi jeg kender forbindelsen mellem os, båndet.
Jeg ved, at det er stort og helligt og enestående.
Og nu fortæller du mig, det ikke betyder noget.
Pludselig er der plads til en anden.
Men det er der ikke, og det ved du. Det er vores verden, mor!
Og sådan er kærlighed. Ægte kærlighed.
Ikke den her blege afskygning, du prøver at erstatte den med.
Det vil aldrig lykkes for dig.
Det er dømt til at mislykkes, -
- og han får dig til at tro, det er muligt!
Nu skal du høre her!
Ingen får mig til at gøre noget som helst! Jeg er en voksen kvinde!
Jeg elsker ham, han elsker mig, og sådan er det!
Og det må du lære at leve med!
Lad mig tale med ham.
Norman.
Læg den der fra dig og tal med mig, Norman.
- Hvad? - Læg den.
Læg den!
Hvad?
Du må tage og blive voksen nu, -
- og tænke på din mor.
Du skal ikke tale ned til mig.
Jeg har ikke bestilt andet hele livet end at tænke på min mor.
Så må du til at tænke på hende som et menneske, Norman.
Hun vil altid være din mor. Det vil intet ændre på.
Men tror du ikke, hun vil være sammen med én?
Med en partner?
En ven? En elsker?
En, hun kan dele livet med? Hvorfor er det så forfærdeligt?
Synes du ikke, hun fortjener en mand i sit liv?
Læg den fra dig.
Gå længere væk.
Jeg hader dig!
Jeg hader dig så meget!
Norman?
Hvad skete der?
Jeg flytter ind igen. Jeg henter mine ting i morgen.
Og jeg forlader ikke huset i nat.
Team Wild Animals
Udgivet på: www.HoundDawgs.org
Danish